Man siger, at nogle mennesker er knyttet sammen hinsides tiden
Forbundet af et ældgammelt kald, der runger gennem historien
Skæbnen
For lang tid siden i et fjernt land -
- fremstod der et rige, der strakte sig fra Kinas stepper -
- til Middelhavets kyster.
Det var Perserriget.
Brutalt i krig, kløgtigt under sejr.
Hvor det persiske sværd viste sig, fulgte orden efter.
Perserkongen Sharaman herskede sammen med sin bror Nizam -
- efter principper som troskab og broderskab.
Kongen havde to sønner, der beredte ham stor glæde.
Glæd jer!
Men i gudernes øjne var -
- kongefamilien endnu ikke fuldendt.
Ikke før den dag, hvor han blev vidne til en modig handling -
- hos en forældreløs dreng i kongestaden Nasafs gader.
Passér gaden!
Holdt!
- Hjælp. - Stands.
Løb! Løb, Bis. Løb!
Bliv her.
Slip mig!
I kongens navn!
Hvad hedder du, dreng?
- Dastan, herre. - Hvor er dine forældre?
Dreng!
Broder, tag ham op.
Kongen blev bevæget ved synet og -
- optog drengen Dastan i sin familie.
En søn uden kongeligt blod -
- og uden krav på hans trone.
Men måske var der andre kræfter på spil den dag.
Noget, der lå hinsides vor forstand.
Den dag, en dreng fra det mest usandsynlige sted -
- blev... prins af Persien.
15 ÅR SENERE
VED PERSIENS GRÆNSER
DEN HELLIGE BY ALAMUT
Sagnomspundne Alamut. Den overgår al fantasi i pragt.
Det er en by som enhver anden, prins Tus.
Blødsødent land giver blødsødne mænd.
Nu betaler de prisen for deres forræderi.
Min far forbyder os at røre Alamut.
Nogle betragter byen som hellig.
Men da vores vise far ikke er her, er beslutningen min.
Jeg vil holde et sidste råd med min ædle onkel -
- og mine to brødre, den tro Garsiv og...
Hvor er Dastan?
Kom nu! Jeg har satset en månedsløn.
Det er pinligt.
- Så prøv selv. - Ind med dig.
Skulle det være noget?
Prins Dastan!
Hvor er prins Dastan?
Prins Dastan er her ikke.
Deres Højhed, prins Tus har indkaldt krigsrådet.
Jeg kommer.
Vores dygtigste spejder har opsnappet en karavane på vej ud af Alamut.
Sværd af ypperste håndværk.
Pile med stålspids.
Og løfte om betaling fra krigsherren Kosh til Alamut.
De sælger våben til vore fjender, Dastan.
Sådan en pil dræbte min hest.
Blodet skal flyde i Alamuts gader.
Eller vore soldater omkommer i byen.
Ordren lød på at undertvinge Koshkan. Ikke på at angribe Alamut.
Vise ord, lillebror.
Ord fælder ikke fjenden, når han er bevæbnet med klinger fra Alamut.
Vi angriber ved daggry.
Hvis det er din beslutning, så lad mig angribe først.
Hvad siger du, Garsiv?
Jeg leder den persiske hær.
Dastan leder en bande gadedrenge.
De har ikke fine manerer, men de er dygtige i kamp.
Jeg bør have æren af at angribe først.
Atter hånden på sværdet.
- Der hører den hjemme. - Kære brødre!
Altid så ivrige.
Man siger, at prinsessen af Alamut er en skønhed uden lige.
Lad os marchere ind i hendes palads og se efter.
Ingen tvivler på dit mod, Dastan.
Men du er ikke parat til det her.
Garsivs rytteri skal føre an.
Prinsesse Tamina.
Den persiske hær er ikke marcheret videre.
Deres tro kan kun rumme sin egen sandhed.
Du må hellere rykke lidt væk.
Deres buer er ikke så gode.
Heller ikke deres sigte.
Kald rådet sammen.
Fortæl dem, at jeg sidder i stortemplet. Jeg skal bede.
Stortemplet!
Alamut har ikke været indtaget i tusind år.
Alting ændrer sig med tiden.
Det ved vi bedre end nogen anden.
Hvorfor lyder vi ikke din brors ordre?
Garsiv forstår sig kun på frontalangreb.
Det bliver en massakre.
Alamuterne koncentrerer sig om hovedporten.
Vi lister ind fra siden.
Har du drukket?
Der er vores indgang.
Der er to porte. Den ydre er nem.
Det er den indre, der er umulig.
Portmekanismen er beskyttet af to bemandede vagttårne.
Der er altid en vej ind.
Tag dig af yderporten og overlad den umulige til mig.
Du vil have os alle sammen dræbt.
Dejlig tale, Bis. Opflammende.
Blæs alar...
Hold det.
Pas på ryggen.
Østporten er åben.
Det er Dastans mand. Han er kommet ind. Dastan klarede den.
Tag opstilling ved østporten.
Tag opstilling ved østporten!
De har stormet østporten.
Spær adgangen til kammeret.
Javel.
Ud, alle sammen.
Du ved, hvad du har at gøre.
Først og fremmest skal den i sikkerhed.
Væk!
Fjollede sange og parfumeret røg hjælper dig ikke nu.
Mon ikke hun har andre evner, Garsiv?
Så passer historierne altså for en gangs skyld.
Vi ved, at I smeder våben til Persiens fjender.
- Hvor er de? - Vi har ingen smedjer.
Og de våben, vi havde, har I overvundet.
Vore spejdere siger noget andet.
- Du kan undgå megen smerte... - Al verdens smerte -
- kan ikke hjælpe jer med at finde, hvad der ikke findes.
Du lyder vis nok til at overveje en politisk løsning.
Giv dig til Persiens kommende konge.
Så hellere dø.
Det lader sig ordne.
Nej!
Prins Tus.
Lov mig, at Alamuts folk bliver nådigt behandlet.
Persiens Løve!
De kalder dig Persiens Løve.
Du har aldrig været god til at parere ordrer, Dastan.
Der er noget, jeg må forklare.
Nej...
Nej! Der er noget, vi skal fejre.
Men traditioner skal holdes.
Da du tog æren af at slå først, skylder du mig en gave.
Sikke en smuk dolk.
Han har bragt dig byen og dens prinsesse.
- Det må være gave nok. - Så sandt.
De første meldinger er lige kommet med vidunderligt nyt.
Din far har afbrudt sin bøn i østpaladset for at slutte sig til os.
Vel for at hylde os for vores store sejr.
Vi så tegn på, at Alamut bevæbnede vores fjende.
Tegn?
Jeg håber, du har bedre grunde til at belejre en hellig by.
Med mine soldater.
Dette... eventyr falder ikke -
- i god jord hos vores forbundsfæller.
Men det har du vel ikke taget højde for.
Søg ikke hjælp hos din onkel, dreng.
Beslutningen og dens følger står jeg inde for.
Jeg ved, du er ivrig efter tronen.
Men tro mig, du er ikke parat endnu.
Det ved ingen bedre end du, far.
Da jeg sætter din tillid højt -
- vil jeg selv søge efter våbnene.
Jeg kommer ikke tilbage, før jeg har bevis for Alamuts forræderi.
Det tredje trin er det sværeste.
Bror! Bror!
Vi har fundet spor efter tunneller i den østlige ende af byen.
Jeg er på vej derhen.
Du går glip af banketten.
Du og Garsiv kan tage jer af far imens.
Du har vel en hædersgave med til ham.
Selvfølgelig.
- Gaven, Bis! - Hvad?
Den er midlertidigt forsvundet.
Jeg vidste, du ville glemme det. Herskeren af Alamuts bedekåbe.
Den helligste genstand i Østen. Den gave er en konge værdig.
Du kæmpede som en mester for mig. Det gengælder jeg med glæde.
Et sjældent smykke.
Præsentér hende for kongen i aften.
Vil du virkelig have en ny kone, bror?
Hør på mig, Dastan.
Giftermålet med prinsessen sikrer mig hendes folks troskab.
Uden tilknytning til os udgør hun en farlig trussel.
Hvis far ikke godkender forbindelsen -
- skal du tage hendes liv med dine egne hænder.
Min ledsager er altså prins Dastan,
Persiens Løve.
Hædret for at knuse en så uskyldsren by.
Jeg er også glad for at se dig.
Selvom det er forbudt at straffe min konges fjender, gentager jeg det gerne.
Så er du en ægte prins af Persien.
Brutal og æreløs.
Sku ikke hunden på hårene, prinsesse.
Er der noget, jeg ikke ved?
Vent her hos Hendes Højhed.
Hvis du kan klare det... -
- ... så udvis et mindstemål af ydmyghed over for kongen.
For din egen skyld.
Du har dæmpet fars vrede.
En dag får du fornøjelsen af at være bror til kongen, Dastan.
Når bare du husker din vigtigste pligt, skal du nok klare dig.
Og hvad er det?
Sørg for, at hans vinglas er fuldt.
Jeg hører, at endnu en af mine sønner har tilsluttet sig rækken -
- af store persiske krigere.
Vi har savnet dig, far.
Jeg har bedt for dig og dine brødre, Dastan.
For familien.
Båndet mellem brødre er det sværd -
- der forsvarer vores rige.
Jeg beder for, at det sværd bevarer sin styrke.
Jeg havde håbet, at mine handlinger ville skåne vores folk for unødvendige tab.
En god mand ville gøre som dig.
Handle tappert og modigt for at vinde sejr og skåne liv.
Men en stor mand ville forhindre, at angrebet overhovedet fandt sted.
Han ville standse det, han vidste var forkert -
- uanset hvem der havde beordret det.
Den dreng, jeg så på torvet -
- kunne blive mere end blot en god mand.
Han kunne blive en stor mand.
Men indtil det sker så har jeg en gave til dig.
Nogle betvivler visdommen i, at jeg optog en dreng fra gaden -
- i min familie.
Jeg så en dreng, hvis blod ikke var ædelt, men det var hans karakter.
En konge af sind.
Tak, far.
Må jeg overrække dig herskeren af Alamuts bedekåbe?
Hvad kan jeg give dig til gengæld?
Bror!
Må jeg præsentere prinsesse Tamina?
Tus vil knytte hendes folk til sig ved ægteskab.
Jeg håber på din billigelse.
På alle mine rejser -
- har jeg aldrig set en smukkere by, Deres Højhed.
Du skulle have set den, før din hær af analfabeter på kamelryg -
- overfaldt den.
Det er tydeligt, at hun kan blive en god dronning.
Men Tus har jo koner nok.
Du, Dastan, ville måske tage færre chancer -
- hvis sådan et smykke ventede i dit gemak.
Prinsessen af Alamut skal være din første hustru.
Hvad siger du, Dastan?
Han kaster sig frygtløst ud i kamp, -
- men kærlighed gør ham stiv af skræk.
Og så påstår nogle, at han ikke er kløgtig.
Jeg må have noget at drikke.
Væk. Gør plads.
Far!
Kåben er forgiftet.
Kom ham til hjælp.
- Kåben fik han af Dastan. - Hvorfor?
- Hjælp ham. - Grib morderen.
Hjælp ham!
Grib ham.
Bis.
Bis!
Kom med mig.
- Hvad i alverden laver du? - Jeg kan få os væk herfra.
Du får brug for min hjælp.
Kom!
- Luk porten! - Den vej.
Luk porten!
Duk dig!
Følg efter morderen.
Han har stjålet min hest.
Kom så.
Kære undersåtter.
Hele verden sørger over tabet af vores elskede konge.
Vi er alle dybt berørt.
At drabet skete for Dastans hånd, -
- gør kun smerten større.
Jeg har ikke dræbt min far.
Jeg fik kåben af min bror.
Tus gjorde det.
Og nu skal han krones til konge.
Jeg har ikke dræbt min far.
Jeg tror dig.
Jeg skulle ikke have taget dig med.
Men det gjorde du.
Jeg har lovet min bror at slå dig ihjel, hvis han ikke kunne få dig.
Løsningen ville være at kysse mig.
Og så slå mig ihjel.
Men jeg har en bedre løsning.
Jeg slår dig ihjel.
Og så er dine problemer løst.
Kan vi ikke finde en anden løsning?
Løsningen ville være at kysse mig og så slå mig ihjel.
Men jeg har en bedre løsning.
Jeg slår dig ihjel.
Giv dine tyvekoster tilbage, perser.
Nej!
- Så du det? - Hvad?
Prøver du igen, brækker jeg din arm.
Igen?
Du har brugt alt sandet.
Hvad?
Hvad er det her?
Ufatteligt.
Slipper man sandet ud... -
- ... skruer man tiden tilbage.
Og kun den, der har dolken, ved, hvad der er sket.
Han kan rejse tilbage og ændre historien.
Og kun han ved det.
Hvor langt kan den gå tilbage?
- Svar mig, prinsesse. - Du har udslettet min by.
Vores invasion gjaldt ikke våbensmedjer, men denne dolk.
Efter slaget bad Tus om dolken.
Først nu forstår jeg det.
Med den kunne han ændre slagets gang -
- og komme modstanderens klinge i forkøbet.
Han ville blive Persiens største konge.
Det var kun for dolkens skyld.
Min svigefulde bror skal have sin straf.
Derfor har jeg fordoblet prisen på hans hoved.
I mellemtiden vil jeg forsvare riget, -
- som min far havde ønsket det.
Et nyt regime er begyndt.
- Hvad laver du? - Garsiv kan ikke være langt væk.
Aksh er den hurtigste hest i riget.
- Det her vil sløre dens spor. - Hvor skal du hen?
Til Avrat, hvor far skal begraves.
Du er eftersøgt for mordet på kongen, og så tager du til hans begravelse.
Onkel Nizam kommer. Han er den eneste, jeg kan stole på.
Han vil forstå, at jeg blev narret af Tus.
Gør plads.
Vejene er bevogtet af persiske soldater.
Jeg rider gennem Slavernes Dal.
Det sted vrimler med slyngler.
Det siger man jo.
- Det er det rene selvmord. - Min bror dræbte min far, -
- og gav mig skylden. Skal jeg dø for at rense mig så lad det være så.
Vil du efterlade mig her midt i ødemarken?
Ædle Dastan overlader en hjælpeløs kvinde til vildmarken.
Hvad mener din dyrebare ære om det?
Giv mig styrke til ikke at slå hende ihjel.
Til hest. Vi kan ikke være langt bag ham.
Uden det rette sand er det en almindelig kniv.
Og ikke særlig skarp.
Det der sand, er der mere af det?
Naturligvis ikke.
Hvordan kan jeg skaffe det?
Stå på hovedet og hold vejret.
Ser du, hvad du søger, prins?
Kom af sted.
Du kan ikke vise din onkel dolkens kraft, så hvorfor skulle han tro dig?
Det er ikke dit problem, prinsesse.
Du går virkelig som en prins.
Knejser med nakken, brystkassen frem og lange, faste skridt.
Sådan går en selvglad persisk prins.
Du har vel fået tudet ørerne fulde med, at verden er din, og tror på det.
Jeg er ikke født i et palads som du.
Jeg er født i Nasafs slum, hvor overlevelse var en kamp.
Hvordan er du så blevet prins?
Kongen kom til marked en dag, og han...
Jeg ved ikke, men han...
Han fandt mig.
Han tog mig til sig og gav mig en familie og et hjem.
Foran dig står -
- en mand, der lige har mistet alt.
Velkommen til Slavernes Dal, Deres Højhed.
Jeg må have en dråbe vand.
Du har for længst tømt vandflasken.
Jeg er ikke barn af ørkenen som I indtørrede, vrede persere.
Jeg er meget mere fintfølende af natur.
Forkælet, mener du.
Alamuts brønde er berømte for det rene, kølige vand.
Hvis I frem for at beundre jeres brønde havde bevogtet jeres bymure -
- ville du slet ikke have været her.
Sikke et mirakel.
Jeg har lukket munden på prinsessen.
Tamina.
Kan du høre mig?
Ja, Dastan. Jeg kan godt høre dig.
Ved du, hvor du er, perser?
Og så kommer du alligevel.
I centrum af Sudan bor der en krigerstamme, der hedder ngbaka.
De skræmmer alle, de møder.
Ngbakaerne er kasteknivens mestre.
Håndteringen af klingen skal være velsignet af selve Skaberen.
De sigter så drabeligt nøjagtigt, at de hugger hovedet af tre mænd... -
- ... med ét hug.
Det ville jeg lade være med. Ved du hvorfor?
Seso her er en ngbaka.
Jeg var så heldig at redde hans liv -
- så nu står han i evig gæld til mig.
Sig mig, perser, er der en god grund til, at jeg ikke skulle bede Seso -
- sigte lidt højere næste gang?
Det er altså hende?
Ja. Du har ret. Hun er slet ikke ringe.
Hun kunne nu godt lugte bedre.
Men vi har en aftale.
Kløgtig prinsesse.
En aftale? Hvad for en aftale?
- Sikken ædel prins. - Sikken blid prinsesse.
Du hoppede på mit nummer og ilede den faldne skønhed til hjælp.
Hvem siger, du er smuk?
Du kan da ikke lade være at kigge.
Jeg stoler ikke på dig.
Og du er ikke min type.
Jeg er ikke en desperat slavepige.
Jeg kan give udtryk for mine tanker.
For mange efter min smag.
Hun bliver et dejligt supplement.
Hvad vil du gøre med hende?
Fortæl ham endelig det. Kan du ikke se, hvor bekymret han er?
Lad mig lige tale med hende.
Det er svært for mig at indrømme det, men du havde ret.
Jeg så det, jeg søgte.
Dastan, hør på mig.
Når min onkel får dolkens kraft at se, vil han tro mig.
Jeg har ikke været helt ærlig over for dig.
Nej, men dine løgne er udspekulerede.
Jeg vogter en guddommelig pagt.
Dolken er hellig.
Den skulle smugles i sikkerhed, da du stjal den.
I de forkerte hænder...
Jeg passer på din kniv.
Der er noget, du skal se.
Du forstår ikke, hvad der er på spil.
Det er en sag for guderne alene.
Dine guder, ikke mine.
Følg med.
- Strudsevæddeløb? - Ja, hver tirsdag og torsdag.
Hvad de mangler i skønhed, har de til overflod i kampgejst.
Løbene er nemme at fikse.
Jeg har hørt mange frygtelige historier om stedet her.
Om de blodtørstige slaver, der dræber deres herrer?
Det er en god historie, der bliver bedre og bedre, men desværre er forkert.
Jamen skeletterne...
Dem har jeg købt af en sigøjner.
Jeg har opdigtet vores makabre ry -
- for at slippe for den ondskab -
- der hærger vores gudsforladte land.
Ved du, hvad jeg snakker om?
Skatter.
Og så alle de persere med deres hære og deres fæstninger og deres veje.
Og hvem betaler for alt det? Den lille forretningsdrivende.
Derfor indledte jeg et lille felttog -
- for at sprede lidt falske rygter.
Jeg spreder dem som en køn sygdom i et tyrkisk harem.
Se den mægtige struds!
Kom så, min skat.
Jeg er vild med det her.
Og skatteopkræverne holder sig fra mig og mine kunder.
Alle er glade.
Kom med pigerne!
Frem med pigerne. Det beroliger masserne.
Kom i gang. Få fart på.
Hvis du taber noget, bliver du trukket i løn.
Se ikke sådan på mig. Du ved, hvad jeg taler om.
Pas dit arbejde og berolig masserne, tak.
Jeg tror, vores lille ordning bliver en succes, unge mand.
Fingrene væk.
Ilter sag. Hvor fandt du hende?
På slavemarkedet i Lur.
Jeg skulle til Irak, for at bytte hende for en kamel, og så overfaldt hun mig.
En kamel er mindre farlig.
Ædle sheik Amar... Jeg takker for din gæstfrihed,
- men må jeg bede om de forsyninger...
Hør engang, perser.
Du har en slående lighed med den -
- flygtede prins, der myrdede kongen.
Har jeg ikke fortalt dig om ngbaka?
- Jo. - Intet kan slå en god historie, -
- men at du ville bytte hende for en kamel...
Se lige på hende. Hun er mindst to værd.
Og hvad dig angår, så har din bror udlovet en dusør for dig -
- som grænser til det uartige.
Jeg ville sælge min mor for den sum.
Hvad nu? Du kendte hende ikke.
Før ham ned til den persiske forpost.
Vent. Hør lige...
Flot kniv.
En ubetydelighed.
- Nej, den er værdiløs. - Jaså?
Smelt den om og tag juvelerne.
Hvad laver han?
Du risikerer at dræbe en fugl!
Denne vej!
Det ville jeg lade være med.
Hen til tunnellen.
Se nu. Så er det nok.
Slut med gæret gedemælk efter tredje løb.
Efter ham.
- Porten! - Grib ham.
Løftestangen kan åbne porten.
Giv mig dolken.
Ikke nu. Op med løftestangen.
Giv mig dolken!
Tro ikke, jeg ikke overvejede det.
Af sted, prinsesse.
Perser!
Dastan!
Perser!
- Leder du efter den her? - Nøglen.
- Ups! - Du kan vente dig.
De er kommet til min fars begravelse.
Hundrede persiske soldater bevogter porten.
Eller flere. Hvis du vil være nær ved dolken, -
- må du hjælpe mig ind i Avrat.
Alle de udenlandske dignitarer.
Du må kende mange af dem.
Kunne du ikke have fundet en, der var lettere?
Mogulerne af Hindu Kush er fornemme folk.
Det er en stor ære.
Ja, frygtelig stor.
Hvor er dolken, Dastan?
Værsgo at kropsvisitere mig.
Men du skal være meget grundig.
Tus er her ikke. Han må stadig være i Alamut.
Sandet, der driver dolken, er der vel mere af i Alamut?
Derfor bliver Tus der.
Det er det, hans hær søger efter.
Jeg vil bede min onkel møde mig.
Det er umuligt.
Svært, men ikke umuligt.
Endnu et bevis på dit vanvid.
Hvorfor så imponeret?
Gør plads.
Vend dig om.
Du købte dem til mig, da jeg var lille.
Du spyttede kernerne efter Garsiv.
Du skulle ikke have ført mig hertil.
Jeg havde ikke noget valg.
Kom med.
Jeg har ikke slået far ihjel.
Du ved, jeg ikke kunne finde på det.
Dine handlinger tyder på noget andet.
Jeg var nødt til at flygte.
Tus gav mig den kåbe.
Det var ham, der forgiftede den.
Han er jo ikke kommet til sin fars begravelse. Han bliver i Alamut.
Vores forbundsfæller forstår, at det var vigtigt at finde Alamuts våbensmedjer.
Ja, men ikke, hvis de ikke findes.
Invasionen af Alamut bygger på løgn.
Tus stræber efter magten. Derfor dræbte han far.
Og nu søger han ikke efter våben, -
- men efter det sand der driver en mystisk anordning.
Har du hentet mig hertil for at tale om mystiske anordninger?
Efter kampen hindrede du
Tus i at tage den dolk, jeg havde vundet.
Den dolk er årsag til, at han invaderede Alamut.
Denne dolk... har du den med?
Ja.
Den besidder ufattelige kræfter.
Skal det være en spøg, Dastan?
Hvad? Nej, den var der før.
Hvor er det såkaldte bevismateriale?
Tamina.
Dine hænder er forbrændt.
Ja.
Jeg prøvede at trække den forgiftede kåbe af din far.
- Er der noget galt? - Nej, nej.
Du ved, du kan stole på mig.
Det er bare det...
Tus er min bror.
Hvordan kunne han forråde mig?
Det ved jeg ikke.
Måske har han kun betragtet dig som en, han kunne udnytte.
En til at holde vinglasset fuldt.
Min tjeneste for din far var en anden.
Vi var af samme blod, Dastan.
Hvor tit har far ikke fortalt, at du reddede ham fra den løve?
- Det var hans yndlingshistorie. - En af mange, ja.
Nej, det var hans yndlingshistorie.
Du taler i gåder, Dastan.
Vent, Dastan!
Denne vej!
Morder!
Jeg har ikke dræbt far.
Væk!